Índex
Títol
Contingut

Arestes

Tanka sense record

II. Angles

Joan-Ignasi Elias i Cruz

Dístic

Primera publicació: desembre 2006

http://badosa.com/p168-02

(...)

es féu la vida una aventura errant

de cop i volta, just de cop i volta.

Vinicius de Moraes

1

El límit besa

la faç de la penombra

enlluernada.

En els fils de la boira,

pors silents, llum, nosaltres.

2

Reneix la vida

dels vells atzars, les plates,

les filigranes

d’esculls i savieses,

la pols d’amor, el cercle.

3

Retrats, imatges,

voràgine de rastres,

la cursa fràgil.

En els revolts s’amaguen

les petges abdicades.

4

Ressons, destreses

errants i malaltisses,

el cor indòmit.

L’infinit és penyora

d’un vell temps perdurable.

5

Llunes alades

que l’orba nit abrasen

ja somnolentes:

pantalles juganeres

en criden la semblança.

6

Zumzeig de l’aire

desperta en l’aurora.

Estels de pedres

soterren les lluernes

de vides forasteres.

7

Civils, versàtils,

de rescat addictes,

bena perduda.

Les tristeses, vermelles;

les paraules, clavades.

8

Esbocinades,

les llàgrimes intactes

palpen les hores.

Fragilitats de rostres

acorden l’horabaixa.

9

Grises proeses,

gargots, melangia

insidiosa,

vides alatrencades

en batalles severes.

10

Fugitives guaites,

obscurs vidres insòlits

en fosca tensa.

Els fugissers cavalquen

l’alè de l’alba nua.

11

Desigs ficticis,

falses presons eternes,

rics són aquaris

en llàgrimes i llavis

de l’atzar i l’aurora.

12

Trista paüra,

la pèrfida nit sacra

en erms de plata.

Altes torres fugaces

cauen en somnis.

13

Vels de tenebres,

clams sorrals dels enigmes,

límits i guies.

Ganivets de venjança

en la pau fidedigna.

14

Llum clandestina,

alimara de cendres,

secret inútil:

les venjances acullen

els destres genets negres.

15

Hora basarda:

cadell fidel intacte,

en giragonsa

frenètica, enyora

l’anyell del sacrilegi.

16

Anatomies,

mitja vida partida,

hora viatge.

En pretèrites pluges

sura l’oblit de l’home.

17

Ahirs de vidre

vénen en deu mil cares

d’etern naufragi.

I esberlen tots els mites,

voraços com paraula.

18

Temps, balances

d’errors, miralls de rostres,

pas de miracles:

Argiles sobiranes

s’enduen les dreceres.

19

Nusos i nacres,

mandràgores sens vida.

Fredors futures,

sicàries i callades,

ens revelen malures.

20

Roges penures

s’atansen en fileres

inesperades.

Velles cicatrius brollen

en mil pòsits d’auguris.

21

Tendenciosa,

fugaç arquitectura

del vas elisi,

espècies viscoses,

oli de nits amargues.

22

Flaires que ja ploren

pels viaranys terribles,

infatigables

com aquelles tempestes

en el dol d’infantesa.

23

Les degotades

caplletres encerclen

amb claus de signe

les basardes que bleixen

la faç de la nit boja.

24

Les veus escasses,

humà retorn inútil,

màscares tendres

que esclavitzen els àngels

assassins del crepuscle.

25

Quasi submisos,

rere una tenebra,

els escenaris

abassegadors fiten

les raons pressentides.

26

Fèrtils bardisses

que tothom ignorava.

En negres límits

l’estil de saviesa

ofegava certs dubtes.

27

La sal de danses

—clara vida, foteses—

retreu salobre,

voreja balandres,

ribeteja partença.

28

Indolent cursa

pels espais solitaris

d’avencs i untures.

I pobres són les pedres,

i secretes, les ales.

29

Ull cluc, magenta

de l’edat i del dubte,

l’home fogueja.

Amb raons del diable

esquinça brams i terres.

30

Àbac d’imatges,

com a bàlsam de punxes,

frueixo les roses:

el vent besa les ombres

dels homes, i els calma.

31

Ones amargues,

convulses de basardes,

adesiara:

quina tendresa vana

fórem o som nosaltres?

32

El record àlgid,

els secrets ja s’esmunyen.

Pobres dits pròfugs

d’irònica revolta,

vana rauxa represa.

33

Astorat ritme

del vertigen forani,

sedàs de flames

que cavalcant batega

entre restes de somnis.

34

Plou temps en llavis

adversos, roigs de nusos,

cels en cadenes.

Són colors de pissarres,

són grafits de les penes.

35

Focs d’amarguesa

que en els miralls dibuixen

corbes tristeses:

són els temors inútils,

serpents que vagaregen.

36

Lligams abstractes:

cau l’arrel giradissa

en temps canalles.

En deserts àrids,

les clarors broden vides.

37

Neguits i paraules:

és l’hora malaltissa

del crit i la tarda.

Salvatge, l’acordança

reviu crims de l’oracle.

38

Els mots, foranis,

joncs de riberes absortes:

esclaus poemes

de vesprals incorporis

captiven les morts alades.

39

Hora cansada,

de mots i papers erma,

esquinça l’ombra

de secreta mirada

en xarxa de cautela.

40

Carns vidriegen,

aspresa darrera

de flagell i d’enveja.

Calius d’escarni,

companys a l’altra banda.

41

Rutilants gebres,

clares traces d’espines,

molses i mentes.

Tosques cal·ligrafies

en xopen els missatges.

42

Esquinçat àlber

renega de les ombres.

Palpenta furiosa,

és perfum la venjança

de les roques eternes.

43

Polifonies

bilioses, crits, sutges

d’amors i guerres.

Mortes, anihilades,

s’esmicolen les cares.

44

Les pors, els odis,

les dalles renuncien

a la tendresa.

Fosquíssimes tenebres

endolen els deliris.

45

Fidels fogueres

arrauxen camps estrictes

en hora baixa:

callaren els silencis

tots els horrors encesos.

46

Duels esfondren

la frenètica musa

de ment remota.

Negra dansa forana

encercla cementiris.

47

Per gèlids filtres,

les boques clivellades

de la venjança

s’enduen talls de tarda

en vol roquer, la rauxa.

48

Els gemecs cremen,

crepiten les tenebres,

focs de tentacles.

Eclipsis, rebel·lies

maldestres ens subleven.

49

Malestrugades,

diabòliques danses

de pau divina.

Els sentits, solemnes;

les vísceres, invictes.

50

Clam d’altes ombres:

ferides inductores

siluetegen

la patètica cursa

en l’asfalt del desordre.

51

L’infern dels altres

il·lumina viatges

greus i satànics.

Les línies sagnades

ens apropen als túnels.

52

Atònita covarda

de records i de rastres,

trist inventari

de senyes bifurcades:

l’infern, a l’altra banda.

53

Freda penyora

de terra violada,

llum clandestina

en color de silenci,

la serp en vidres d’alba.

54

Falsedats, culpes

s’esmunyen per les vinces

d’arrels i de boscos.

La boira de les marees

és fi traç que tremola.

55

Ungla felina

lluu la filigrana

tendenciosa,

espigola privilegis

del nostre món ingenu.

56

Anònims versos

s’arrapen a la terra,

llar malaurada:

les porugues alberes

sorgeixen en la vetlla.

57

Viu llamp dels greuges,

càlides vides mortes,

estels i nombres.

Altures que enterren

memòries, les dates.

58

Calma convicta,

teranyines perennes

que nocturnegen

com xarxes atrevides

de nou fruit imperfecte.

59

Pluja mirada

com unes mans serenes

de pensa cendra.

S’alcen les nits dels roures

en ball precís: la calma.

60

El bes de l’herba,

com dits novells i càlids

en poemes vigies,

cerca la nit modesta

pels vells camins de l’aigua.

61

Traç en la sorra,

les frases captives,

les mans fugaces.

Cau d’empremtes, agreses

del repòs vora terra.

62

Com l’impossible

que es retalla, insomne,

el triomf lliure

ja modela pupil·la

biaixa i confusa.

63

Joia de viure

que en llest vol de rareses

mor trasbalsada:

estrelles percudides,

les vinyes, els solatges.

64

Per les cuirasses

d’atzar just es revifen

vols i dreceres:

fulles enverinades

aconsellen cauteles.

65

Nòmades noses

dels blancs camins, misteris.

Caos i rauxes

que esmicolen vertígens

en dunes pelegrines.

66

Aram de pluja

que enllaça cels fugaços,

desconeguda

terra de la certesa

en el cor de l’estigma.

67

Buides mirades

palpen les cabelleres

de gorgs i pàmpols.

Incrèduls secretismes

s’enquisten a l’obaga.

68

Els clònics roben

l’hàlit dels seus vertígens

greus i marítims.

En blancs coralls flirtegen

sons d’algues en calma.

69

Vessen espectres

omnipresents, angoixes

de temps i runes,

l’aurora renovada

en arenys de banderes.

70

Els vents restaren

damunt espatlles d’aigua.

L’ona germana,

de miralls fetillera,

fou gasiva i glaçada.

71

Alta mar viva,

èpica no sagnada

ni descreguda.

En aspres cingleres

s’esberlaren les aigües.

72

Entre els astres

pul·lulen les guspires

d’unes mirades.

Petits cels solitaris

sense llunes de plata.

73

L’incert s’apropa

en abraçada blanca

de serp asceta:

flagrants argiles

en lletres de postdates.

74

Esqueix de claustre:

els falciots indemnes

són els solistes

de l’exili de l’heura

quasi perduda.

75

Arbres incrèduls:

el silenci us crida,

llunyana l’alba.

Si brodeu encanteris,

sou les clarors audaces.