Índex
Títol
Contingut

Arestes

Tanka sense record

I. Simetries

Joan-Ignasi Elias i Cruz

Dístic

Primera publicació: novembre 2006

http://badosa.com/p168-01

Dóna’ns, enllà del somni, la serenitat.
Iogos Seferis

1

Exhaust, per roques

incertes de l’oratge

silent emigro,

i, tan fràgils, la petja

del bes del temps ignoro.

2

Pensament cerco

en fragilitats nues,

distants, fredes

com certes morts presumptes:

dracs a la matinada.

3

Nits esberlades,

les solituds immenses,

els cels, els pares.

Lleu, el matí tremola

amb el glaç d’hora fosca.

4

Absort, laic, còdex

cavalcat a la lluna

d’un ahir orfe,

sobrevisc en la pluja

acústica i serena.

5

Extramurs, sola,

rabent, la rosa secreta

d’aquell crepuscle.

Ignorat pel silenci,

vesso veus i oratges.

6

Sol, baladrejo

per àcides terrasses

d’amors i tactes:

Començo cirurgies

de mil aures diverses.

7

Pels carrers d’aigua

—temeritats de petges—

crido, indòmit,

l’atzar de so precari

que esguarda l’impossible.

8

Evoco terres,

petits boscos dels arbres

d’ànima clara.

Els vents em desfiguren

ritus, signes i passes.

9

Eren remotes

les vísceres, les calmes

de l’invisible.

En ombres ofegades

vivia hores bruixes.

10

Habituar-me

i ser tan sols palpenta

d’aquells límits.

Tremolar i mirar-me

en estralls de certesa.

11

Far solitari

i flama malaltissa,

atrec la pensa,

el parany de metzina,

l’esplèndida foguera.

12

Esfilagarso

rúbriques d’aliatges,

delers i formes:

les latituds sagnades,

maduro l’esperança.

13

Àvid, retrobo

els arbres del silenci,

tot just aleno.

I en un crit improviso

essències, pors, faules.

14

Cambres, fronteres

d’enyor en acidesa,

vida fontana

de senda fraudulenta:

batego en cauteles.

15

Tornar, voldria,

en percussions d’oracles,

arrels i ofrenes:

vola cruesa

en fangs de temps captiva.

16

Retrets ofeguen

els flagells de ferides,

el rusc de guerres.

I, cendra damunt cendra,

inútilment perdèrem.

17

Erm, recullo monstres

en camins de raresa,

la pau convulsa.

Voltor, desfermo crides

de males creus adverses.

18

Sol, rememoro

temeritats i pugno

en cent penyores.

Serf, se’n va la mirada

enllà de velles tombes.

19

La faç represa,

i potser requisada,

als xiprers sacres.

Al matí recorríem,

feixucs, passes de sempre.

20

En roig-proesa,

passat intens, atònit,

mil dols d’enveja:

Fou l’anònima vetlla

de la fossa forana.

21

Què en sabíem,

d’aquells obacs descalços,

què en volíem?

En les arrels glaçades

vam trobar la resposta.

22

Tot ho perdèrem:

la follia del vespre,

el mar altíssim,

l’aliment de les senyes

i l’àgora tossuda.

23

Records de plata:

només ens agermana

l’heroi fictici,

les inútils riades,

la mort del seu silenci.

24

Greus, evocàrem

les ocultes naixences

de purs enigmes.

El temps a les mans, nostres

foren retrets perpetus.

25

Com joncs vigies,

nocturns, esguardem jutges

de fels fugaços:

records xops de penombres

neguiteguen col·lapses.

26

¡Agombolàvem

els sentiments desèrtics,

planetes falsos!

Roïns, esquerps gestos

pressentien la fosca.

27

Fràgils nueses,

les culpes relatives,

les pèrfides incautes.

I retornar, voldríem,

pels rars camins perfectes.

28

Retrobem l’alba

temerària i blanca

com glaç sudari.

Filem les llums primeres

arran de l’impossible.

29

Retornem, necis,

ullals de prejudicis

en flirteig negre.

Trasbals de por que fita

llarg neguit de conjura.

30

Indestriables,

fars irònics enfoquen

papers de normes.

El joc dels escenaris

ens escarneix l’espera.

31

Nit, colors dels horòscops

en mars de gammes,

ombra baldera

en urc de foscor vana:

La història perduda.

32

L’atzar de l’aspre

sedàs que ens oculta

l’art de les cendres

serà l’orgull visible

de l’oblit i l’errada.

33

Una figura

alada, inconnexa,

riu, rememora.

Dempeus, resta altiva

la ferida oberta.

34

Tintes de calendaris

sucs d’odi liqüen:

són amants bífids,

rabiüts, fèrtils

quitrans que ens destruïren.

35

La paradoxa

de la sang no raona

el crit del signe:

parella maleïda,

érem sols esperança.

36

Vells ponts de pedra,

les precàries hores

de ments comparses.

ribes absortes guarden

llum de mirades blaves.

37

En mapamundis

d’oceans fugitius,

vides rabegen.

¡I com n’eren, d’invictes,

vidents, les nostres albes!

38

He vist la terra

sol·lícita, zelosa,

ja bressolada,

i m’ha deixat empremta

d’amors, fangs i paisatges.

39

Arrels, voldria,

i les més amagades:

cases i rostres,

acòlits de figures

en neguit de paraules.

40

Sóc numerable,

rotund en la malesa,

port a l’albada.

Lligadures i mordasses

m’aturen la tendresa.