Índex
Títol
Contingut

Sortir de l’armari

Joan Josep Camacho Grau

Dístic

Primera publicació: novembre 2000

http://badosa.com/p067

PETITES COSES FURIENTS

A Chester Brown, Joe Matt i Seth

T’omples les mans

de carns i venes

d’un paper orgiàstic

i dibuixes corves

en el buit del soterrani

de seda forjada

i arrossegues

inferns d’escorpins

amunt i avall

que es mosseguen

la boca de consciències

minúscules llardoses

anomenades

odimaldigerit

que surten disparades

talment com satèl·lits

sucosos del desesper

cap a l’òrbita

insensata del nosentit

i aleshores amb

els mediocres kleenex

de la barbàrie

hedonista inconfessable

neteges el lleixiu

gemegant grogós

i respires fastiguejat

la pudor enigmàtica

de milions de vides

assassinades en un

Holocaust veneri

insaciablement

autodestructiu

letalment

autocomplaent

insatisfactòriament

anticatòlic.

CAPRICI

Escrútame los ojos, sorpréndeme la boca.
Alfonsina Storni, Capricho

Llegeix-me la luxúria    amb la mirada,

Resseguint incansable    els mots de carn.

Penetra’m imprudent    fins el dens fons

De la crosta resseca    de l´obscur sexe.

Clava’m dins voluptuós,    esdevenint

Pensament delejable,    carícia absent.

Mira’m els ulls de verb que    et fan l’amor

Interiorment, a poc    a poc, ardent.

L’ÚLTIM TANGO

Per als cossos dels covards mai no ha estat feta la voluptuositat d’aquesta ardor.
Konstandinos P. Kavafis, Canelobre

No necessitem

prolegòmens egocèntics:

no preguntis qui sóc o què faig,

no t’importa d’on vinc o allà on vaig.

No volem traumes iniciàtics

ni manipular el fang del record

disfressats amb màscares sardòniques

i vels tòpics de rialles retòriques.

Només necessitem

un matalàs on trobar-nos:

caus caic cops i claus,

sense diàlegs ni retrets,

absents de dogmes,

escapçats dins les ombres

del clarobscur plaer:

crida llepa mossega esbufega,

sua grumolls d’espurnes

en plànols quirúrgics,

connectats al sexe pel sexe

segons el nostre Kamasutra

que ha desintegrat

el safareig pietós

de veïnes masclistes

i capellans onanistes

en un Estat de la Raó

letàrgic i litúrgic

que ha matat Blake

i ara ens vol fer creure

els telepredicadors d’utensilis

domèstics d’estampa guapa

sense llet ni fluix vaginal.

Gràcies, però no en necessitem.

LA MOTOWN DE PRAGA

A Jan Neruda i Karel Capek, els oblidats

Mentre recorríem la dermis molla

del Moldava, lliscant en un tramvia

ple de nata, lloava en silenci la creació

de les peres i pomes de Cézanne.

Passejàvem per la tomba d’Smetana:

calla’t la boca, desfés luxúries,

recita mentides, enceta disputes,

exigeix renúncies, verbalitza vacuïtat.

Ofegàvem les salades angúnies

davant el piano de Mozart

taral·lejant un tímid soul

d’esperança i de vida.