Índex
Títol
Contingut

L’astrolabi de l’astronauta

Qui sóc

Mercè Molist Ferrer

Cop de gràcia

Primera publicació: abril 2005

http://badosa.com/n215-06

Una bruixa cega tirava les cartes en un racó del basar. Les dones s’hi acostaven i li demanaven la bona ventura. La bruixa els deia amb amor les veritats més terrenals i així corria la veu de la dona cega que ho sabia tot. Seia damunt mateix de la sorra i fruïa amb el contacte de la gent. Les dones més mala sang, les més cridaneres, es transformaven en la seva presència perquè ella les tractava amb respecte.

La primera tarda que decidí asseure’s a la sorra del basar havia estat precedida de moltes tardes de rumiar i de dubtes. De por que seure a la sorra d’un basar no fós allò que havien somiat per a ella pares i veïns. De por que no l’entenguessin, que no l’acceptessin. «Potser m’ompliran de coces, em trepitjaran, no em veuran, si sec a la sorra del basar», es deia. Però decidí confiar.