Índex
Títol
Contingut

L’astrolabi de l’astronauta

Orenetes

Mercè Molist Ferrer

Cop de gràcia

Primera publicació: febrer 2005

http://badosa.com/n215-04

quaranta, cinquanta, l’ametlla amarganta,

el sol i la lluna es volen casar,

marrameu torra castanyes a la voreta del foc

S’havien passat hores cantant cançons, aquella tarda. Era dissabte i els núvols, des del balcó, es veien com pintures vessades damunt del cel, roses i taronjes, blau tan blau dolç. Les portes obertes d’un estiu. Se sentien, més que nítids, ressonant en l’aire que omplia el buit, crits i crits d’orenetes. Que jugaven. Feia bo.

A casa dels avis el temps transcorria com en un núvol que no es veia però se sentia. Un jersei de llana verda a mig teixir, damunt la cadireta de vímet on seia la iaia, a tocar el balcó, protegida per la persiana. A terra, una catifa per anar de genolls i jugar amb les nines o els trastos que vivien als armaris màgics de casa els avis. Ara que es ponia el sol, la iaia era a la cuina, a fer el sopar, i l’avi seia al sofà, rialler, tot jugant a cantar-ne més.